Milliste narratiividega ründab Venemaa infosõjas Moldovat? – Propastop
28.03.2024
Kuigi 2,5 miljoni elanikuga ühel Euroopa vaeseimal riigil Moldoval pole isegi piiri Venemaaga, kasutab Kreml seda väikeriiki Ukraina sõja ajal edukalt ära oma propagandanarratiivide levitamiseks.
Propastop teeb ülevaate sellest, miks on Moldova Vene propagandanarratiivide jaoks hea sihtmärk.
Moldova riigi nõrkus on identiteedikriis. Ajalooliselt oli Moldova omaette riik 15. sajandil, hiljem on praegune Moldova kuulunud Venemaa keisririigi, Rumeenia ja NSVLi koosseisu. Nõukogude Liidu keskvõim hakkas Moldovas kultiveerima uut, eraldiseisvat Moldova identiteedi ja moldova keelt. Enne seda nähti Moldova põlisrahvastikku kui rumeenlasi ja Moldovas kõnelevat keelt kui rumeenia keelt. Nõukogude ajal aga vahetati Moldovas tavapärane ladina tähestik kirillitsa vastu, toonitamaks selle erinevust rumeenia keelest ja Rumeenia identiteedist.
Iseseisvuse saavutamisega 1991. aastal sai Moldova rahvuslikust identiteedist poliitikute jaoks oluline küsimus, näiteks üks esimestest otsustest iseseisvuse saavutamisel oli ladina tähestiku taastamine. Keele ja identiteedi küsimus sai saatuslikuks nii Transnistria kui ka Gagauusia kriiside eskaleerimisel, sest kohalikud võimud tundsid survet uue Chișinău valitsuse poolt.
Hinnang sellele, kas Moldoval on päris oma identiteet või on see siiski Rumeeniaga sarnane, kattub poliitiliselt kokku sellega, kas mõni erakond pooldab integreerumist Euroopa Liiduga või Kremli-meelset välispoliitikat. ELi pooldajad on suuremas osas arvamusel, et Moldova identiteet sarnaneb Rumeenia identiteediga; Kremli-meelsed poliitilised rühmad on arvamusel, et Moldova identiteet on iseseisev. Näiteks on praegune Euroopa-meelne valitsus muutnud Moldova põhiseadust nii, et riigikeeleks on rumeenia keel, mitte enam moldova keel. Identiteedi kriisi tõttu on Moldova välispoliitika olnud üpris heitlik, vaheldudes ELi-poolse ja Venemaa-poolse välispoliitika vahel sõltuvalt sellest, mis erakond on parasjagu võimul.
Transnistria kui tunnustamata riik tekkis Nõukogude Liidu lagunemise ajal. Nõukogude ajal aset leidnud rahvaste ümberpaigutamise ja muude ajalooliste sündmuste tulemusena olid üheksakümnendate aastate alguseks Transnistrias moldovlased vähemuses (enamuse moodustasid venelased ja ukrainlased) ning piirkonnas kasutati valdavalt vene keelt.
Transnistrias elavad venelased ja ukrainlased tajusid moldova/rumeenia keele staatuse taastamist ja tihedamaid suhteid Rumeeniaga kui enda võimalikku ühiskondlikest protsessidest kõrvalejätmist. Moldovalased tajusid aga vene keelt ja pealesurutud identiteeti kui nende kultuuri ja rahvuse piiramist.
Olukord eskaleerus ja tekkinud konfliktis kaotas elu üle 1000 inimese. 1992. aastast saadik on Transnistria de facto iseseisev, ehkki selle „riigi“ olemasolu sõltub täielikult Moskva sõjalisest ja majanduslikkust abist. Transnistria poliitilises elus ja majanduses domineerib konglomeraat Sheriff, mida asutasid endised vene rahvusest KGB liikmed. Transnistria üheks riigikeeleks on moldova keel, mida siiamaani kirjutatakse kirillitsat kasutades.
Transnistria ega Venemaa ei ole konflikti lahendamisest huvitatud. Transnistria võimude jaoks on praegune olukord märkimisväärne isikliku tulu allikas ning Venemaa jaoks tähendab külmutatud konflikt võimalust tõkestada Moldova liitumist NATO ja Euroopa Liiduga enne konflikti lahendamist.
Gagauusia on teine, vähetuntum Moldova autonoomne ringkond riigi lõunaosas, kus elavad gagauusid on õigeusklik tatari rahvas. Erinevalt Transnistrist pole Gagauusias tulistamiseks läinud. Nõukogude Liidu lagunemisel kuulutas Gagauusia välja iseseisvuse, kuid oli selge, et ise riik hakkama ei saa ning üsna kiiresti korraldati referendum Gagauusia rahvusliku autonoomia loomiseks.
Ehkki Gagauusiast on tavaliselt vähe kuulda, kasutab Venemaa ka seda piirkonda oma propaganda jaoks. Näiteks palus Gagauusia piirkonna juht Evghenia Guțul veebruaris Venemaa käest kaitset täpselt samuti nagu Moldova võimudest sõltumatu Transnistria. Gagauusia on üks kõige Kremli-meelsem Moldova piirkond.
Moldova ainulaadne asukoht, keeleline ja etniline koosseis ning ajalugu võimaldab Venemaal kasutada nii juba tuttavaid propagandameetmeid kui ka Moldovale ainulaadseid tööriistu.
Gaas. Enne eelmise aasta novembrit oli Moldova peaaegu täielikult sõltuv Vene gaasist ja elektrist, mis kitsendas oluliselt Moldova iseseisva välispoliitika ajamise võimalusi. Venemaa on alati kasutanud gaasi ja elektrit teiste riikide survestamiseks ning Moldova pole erand. Kui Moldova praegune ELi toetav valitsus astus ametisse, nõudis Venemaa kohe Moldova 700 miljoni euro suuruse gaasivõla tagasimaksmist ja ähvardades lõpetada gaasi ja elektrienergia tarned riiki, jättes suurema osa Moldovast elektri ja kütteta.
Meedia. Mõttekodade uuringud näitavad, et Moldova meediamaastik on üldiselt väike ja ei paku inimestele kvaliteetset meelelahutust. Meediat reguleeriv seadusandlus on samuti ebaefektiivne. See võimaldab Vene telekanalitel, mis on publiku meelest kvaliteetsemad ja huvitavamad, pakkuda alternatiivi Moldova telekanalitele. Venekeelsete telekanalite meelelahutusprogrammides tehakse aga laialdaselt propagandat ning moldovlaste üldine vene keele oskus võimaldab propagandal jõuda suure hulga inimesteni.
Kirik. Nii nagu Ukrainas ja teistes riikides, kasutab Venemaa oma huvide esindamiseks ka Moldovas õigeusu kirikut. Üle 90% Moldova elanikkonnast on õigeusklikud ning uuringud näitavad, et kirikut usaldatakse rohkem kui riigiasutusi. Moldova õigeusukirik allub Moskva patriarhaadi Vene õigeusukirikule, mis on “Vene maailma” üks tähtsaimatest lülidest. Selline suhe Moldova ja Vene õigeusu kiriku vahel ja kiriku autoriteet ühiskonnas teeb Moldova õigeusukirikust väga efektiivse propagandakanali.
Moldova õigeusukiriku metropoliit on Vene kodanik ning on avalikult toetanud Kremli-poolseid presidendikandidaate. Moldova õigeusukiriku kaudu on jagatud ka valeinfot ja –narratiive Euroopa-meelse presidendi Maia Sandu kohta ning nende seaduste kohta, mis viivad Moldovat ELile lähemale.
Venemaa “rahujõud”. Mistahes diplomaatilist konflikti lahendamist takistab Vene “rahujõudude” kohalolek Transnistrias. Kui läänemaailmas tähendab rahujõudude saatmine riiki peamiselt tsiviilelanikkonna turvalisuse tagamist, siis Vene mõistes on Vene rahujõudude kohalolek poliitiline ja sõjaline meede külmutatud konflikti status quo säilitamiseks.
Praegu on Transnistrias umbes 1500 Vene sõdurit ning Moldoval ei ole võimalust rahumeelsel moel Transnistria konflikti lahendada. Seega on Moskval kaudsed kanalid Moldova valitsuse survestamiseks läbi Gagauusia ja Transnistria, takistades Chișinăul üht või teist Venemaale mittesobivat poliitilist otsust.
Moldovas kasutab Venemaa järgmiseid narratiiviliike:
Narratiivide levitamise kava saab leida Eesti Päevalehes avaldatud Kremlist lekkinud dokumendis, mis kirjeldab Venemaa plaane Moldova destabiliseerimiseks ja Moldova toomiseks Vene mõjusfääri alla.
Kasutatud pildid on kuvatõmmised viidatud lehekülgedelt. Infograafika on loodud Propastopi toimetuse poolt.